SEDM LET V TIBETU
Kundune...
Proč jsi taková? Proč děláš ze všeho problém? V tom to je.
-Chceš domů? Máme to otočit? -Ano. -Pomůže ti to?
Je to Himálaj! Jak dlouho už mluvím o Himálaji?
-Jak dlouho? -Příliš dlouho.
Horste, pomůžeš mi, až tam budeme?
-Jistě. -Ingrid, přestaň!
RAKOUSKO 1939
Zkusíme se tvářit jako spokojený pár.
Kde je ten pitomec, co nás tu má čekat?
Uhněte!
Nerozumíte mi. Jsem Peter Aufschnaiter. Vedu expedici.
Tamhle je naše hvězda! Pane Harrere!
Ministr sportu je pyšný, že máme v expedici německého hrdinu.
Já jsem Rakušan.
Ano, ale jako význačný člen NSDAP
jistě s hrdostí vztyčíte naši vlajku na vrcholu Nangá Parbatu.
Hans Lobenhoffer.
Lutz Chicken.
Snímeček s vaší krásnou paní.
Promiňte, pane...?
Horst Immendorf. Rodinný přítel. Mě nefotografujte.
-Kdy se děťátko narodí? -Až manžel vyrazí k vrcholu.
Děkuji.
Proč nevytroubíš naše problémy do celého světa?
Musím nastoupit. Řekneš mi něco?
No dobře!
Tak jdi!
Uvidíme se za čtyři měsíce.
-Dej mi na ni pozor, Horste. -Dám, Heinrichu.
Pane Harrere!
Pojedeme 8000 kilometrů. Naším cílem je Himálaj
a devátý nejvyšší vrchol světa, Nangá Parbat.
V Německu se mu říká "Unserberg - Naše hora".
Čtyři německé expedice se marně pokusily o jeho zdolání.
Jedenáct horolezců zahynulo v bouřích nebo pod lavinami.
Dodnes je dobytí Nangá Parbatu národní posedlostí.
Věcí německé hrdosti.
29. července 1939. Máme za sebou tábor 4 ve výšce 6 800 metrů.
Před námi je obtížný výstup po Rakiotském ledovci.
Mému dítěti musí být už aspoň měsíc.
Mám v sobě zmatek, jsem rozrušený.
Nelezu s takovou jistotou jako jindy.
Heinrichu!
Nestalo se ti nic?
Heinrichu!
Krucinál!
-Co je ti? -Máme slézt?
Ztratil jsem mačku. Jděte dál!
Počasí se zhoršuje. Měli bychom se navázat.
-Zranil ses? -To nic není.
Jdu první.
Kameny!
-Pozor! -Kameny!
Pozor tam dole!
Drž mě!
Heinrichu!!
Heinrichu!
Držíš mě?
Drž mě!
Heinrichu, vydrž.
Měls mi říct, že jsi zraněný.
Mohl jsem ti to zašít.
To není tvůj problém.
-Je, šlo mi o život. -Co?
Když zatajíš vážné zranění a ohrozíš mě, je to můj problém.
Způsobil sis to sám, já tě zachránil, tak mlč.
-Nemáš právo... -Drž hubu!
Ještě jednou zatajíš zranění,
a vyloučím tě z expedice.
Jen si to zkus!
4. srpna, tábor 5 Přehnaly se prudké bouře.
Kamarádi se obávají lavin. Trčíme stále na jednom místě.
Aufschnaiter by nás měl zatím dovést do výškového tábora.
On to ale odmítá. Blázen!
Ostatním zřejmě nevadí, že jen čekají, doufají a nic nedělají.
Mít tolik času na pochybnosti o sobě,
to je zlé.
Začínám si myslet, že celá tahle expedice je omyl.
Lavina! Vylezte! Utíkejte!
Všechno tu nechte!
Polož to!
-Co to děláš? -Vracíme se dolů!
Tak se vraťte. Vystoupím na vrchol sám.
že je nejlepší.
Dej mi dva šerpy. Večer jsme v šestce a zítra to zkusím.
-Jdeme dolů! -Zasloužím si to! -Jsme tým.
Je to rozkaz!
Pojď se mnou.
Fotografie dalajlámy. Bude vás chránit.
-Vemte si ji. -Mně to nic neříká.
Fotografie dalajlámy. Vemte si ji. Bude vás chránit.
Fotografie dalajlamy.
Dobrý den, pane Harrere.
Snad se Německo stáhne z Polska tak rychle, jako vy z té hory.
Mohlo by vám to zkrátit čas v zajetí.
-Co to má znamenat? Kdo jste? -Lituji, jste zatčeni.
-Protože jsme nezdolali vrchol? -Ne.
Vypukla válka mezi Británií a Německem.
Jako občané nepřátelské země na britské půdě jste zajati.
DÉHRÁDÚN-INTERNAČNÍ TÁBOR
-Nestřílejte! -Ruce vzhůru!
Jsem Rakušan, horolezec. Válka mě nezajímá!
Půjdu sám.
Takhle se mnou nejednejte!
Nemyslete si, že budete mít poslední slovo! Svině!
15. října 1939
Po příchodu do internačního tábora jsem si dal slib.
Do příštího letního slunovratu budu ležet vedle Ingrid.
Přímo před námi je Himálaj. Tam se uprchlík ztratí.
ŘÍJEN 1940
Čtvrtý pokus o útěk, a můj cíl je stále v nedohlednu.
Jak daleko ses dostal tentokrát?
Vydobyl jsem si jen pochybnou slávu u spoluvězňů.
MILÁ INGRID...
Kdyby tak má ruka dokázala vyjádřit, co nosím v srdci.
Prý ti dozorci odesílají dopisy.
-Ano. -Poslal bys mi tohle?
Děkuji.
Četls tuhle knihu? Vypůjčili jsme ji pro tebe.
-Chceme s tebou mluvit. -O čem?
O tomhle.
-Senzace. Kdy chcete uprchnout? -Po monzunovém období. A ty?
Vidím, že jste si zvolili moji trasu, přes Tibet.
Těch pár cizinců, co to zkusili, se nikdy nevrátilo.
-Tak hodně štěstí. -Chceš jít s námi?
-Proč? -Ty jsi tady expert přes útěky.
-Využijeme tvých zkušeností. Prosím vás!
Nechte si ty trapné poznámky.
Po každém tvém útěku posílí hlídky. My to pak máme těžké.
Radši půjdu sám, ale díky, že jste na mě mysleli.
Přišla pošta.
Podepiš žádost o rozvod a pošli ji mému advokátovi.
Hned po rozvodu si vezmu Horsta. A ted´ k tvému dopisu.
Tvůj syn Rolf Harrer se narodil, když jsi byl v horách.
Jsou mu dva roky a říká Horstovi "táto".
Později mu řeknu, že jeho otec zmizel v Himálaji.
Bude to tak nejlepší, protože jsi dítě stejně nechtěl.
Samozřejmě nehodlám řešit naše spory, jak jsi navrhoval.
Vyřešily se v okamžiku, kdy jsi odjel z Rakouska.
Je mi líto, že jsi byl v Indii zadržen,
a doufám, že ta hrozná válka brzy skončí. Ingrid.
ZÁŘÍ 1942
Jdu s vámi.
Tohle je váš plán?
Podle mého názoru je to absurdní.
Když jsi tak skromný, nic nám neříkej.
-Všechno v pořádku? -Dobrý den.
Rozviň plány. Otoč se. Stůj zády k bráně.
Rozviň plány!
Ještě se dívá?
Vzduch je čistý.
Dělejte!
Otevřete brány!
To je pro vás.
Otevřete brány!
Půjdu sám.
Hodně štěstí.
První útěk z internačního tábora. 18. listopadu 1939
Rolfu Harrerovi jsou tři a půl měsíce.
Moje třicáté narozeniny. 6. června 1941
Rolfovi je jeden rok, 11 měsíců a 26 dní.
Poslední útěk z Déhrádúnu, Rolfovi...
Kundune, je čas se obléknout.
SEVERNÍ INDIE
Spolkni dva prášky a zaspi to, ráno ti pošlu účet.
-Co tady děláš? -Stýskalo se mi po tobě.
Napadlo mě, že tě navštívím.
-Co ostatní? -Italy dopadli u Nelangu.
Lutz a Hans onemocněli a museli se vrátit.
-To je mi líto. -Určitě tě to zdrtilo.
Můžu využít tvé pohostinnosti a tábořit tu s tebou?
Bud´ mým hostem.
Děkuji. Jak šlechetné.
-Je to dobrý. -Co tam ještě máš? Flašinet?
Mimochodem, Japonci ustoupili k Šanghaji.
I když se dostaneš na čínské hranice, už je nedoženeš.
At´ je zaženou zpátky do Tokia.
To neříkej, jestli chceš zpátky do Rakouska.
-Nechci. -Cože?
-Nevrátím se. -Proč?
Nemám žádný zvláštní důvod.
Tábor je strašný, ale není horší než manželství.
Jsem rád, že jsem venku z obou.
Já se taky nevrátím. Dokud ta hrozná válka potrvá.
-Kam půjdeš? -Do Tibetu a pak do Číny.
Zkusím si tam najít práci. A ty?
Do Číny je to 2 058 km. Do Tibetu 68.
Je to dlouhá cesta
s tak těžkým nákladem.
-Je v něm jen jídlo. -No právě.
Moje jídlo.
Smůla. Tyhle hory jsou zrádné. Musíš přejít ledovce.
Mohl bych ti zachránit život.
To už tu jednou bylo. Cítím se bezpečnější bez tebe.
Ovšem!
A asi jsi špatně počítal.
Podle mě by to do Tibetu mělo být 65 km.
Chceš se vsadit o kilo jídla?
Zbyly ti už jen tvrdé suchary.
Ale mám pravdu. Vyhraju.
Ďáblové! Jděte pryč!
Tibet. Střecha světa.
Připomíná středověkou pevnost, tyčící se nad srdcem Asie.
Je to nejvýše položená země na světě. A nejizolovanější.
Tady ho máš.
Tibet.
-Přesně 68 kilometrů. -Gratuluju.
Bohužel jsi svou výhru už snědI.
Ano. Usmívej se a říkej "ano". To zabere.
-At´ vás dobro a štěstí provází. -At´ vás dobro a štěstí provází.
Co se člověk nenaučí ve vězení!
-Jdete zdaleka? -Ano, až z Indie.
-Kam jdete? -Tam nesmíte!
Tibet!
-Do Tibetu cizinci nesmějí. -Prosím vás! -Žádní cizinci!
Prosím!
Ano. Děkujeme.
Nepotřebuju tlumočníka.
-Aspoň tihle nás rádi vidí. -Aby ti to nestouplo do hlavy.
Když Tibeťané tleskají, zahánějí zlé síly.
Musíme sehnat jídlo.
-Kde dostaneme něco k jídlu? -Jídlo.
Jděte za garponem.
Ano.
Toto je proroctví ze závěti 13. daIajlamy:
"Může se stát, že náboženství a vládu Tibetu napadnou cizí síly.
Nebudeme-li střežit svoji zemi,
mniši budou rozehnáni a kláštery zničeny,
pozemky a majetek představitelů země budou zabaveny.
Dalajlama a všichni buddhisté zmizí a stanou se bezejmennými."
Už chápete, proč tu nejsou cizinci vítáni?
My vám neublížíme. Potřebujeme se jen najíst a pak...
Jeho Excelence garpon.
Vaše Eminence, těší nás, že vás poznáváme.
Chceme se omluvit... Jak se to řekne?
A předat vám tento vzácný dar.
Nic od vás nechci.
-Prosím, to je od nás. -At´ žije Jeho Svatost dalajlama.
Děkuji za obrázek. Vraťte se do Indie!
Dva dni k západní hranici Tibetu, a pak nás vykopnou.
Průvodci nás vedou na indickou hranici, asi 40 km vzdálenou.
Mají rozkaz zastřelit nás, kdybychom chtěli uprchnout.
-Asi nás zdraví. -Jen ať mě nelíbají.
Musíme doplnit zásoby. Jsem švorc.
-Na mě se nedívej! -Musíme jíst.
-Víš, kolik je hodin? -Ty nejsou na prodej.
Dal mi je otec, když jsem zdolal Mont Blanc.
Každý zdolal Mont Blanc. Mít takové hodinky, prodám je.
Potřebujeme jídlo.
Kolik za ně chceš?
To je moc.
Za míň je nedám...
-Odkud máš ten kabát?, -Z Amda, v severním Tibetu.
Komunistický voják z Číny. Moc hodný. Dát jídlo, peníze.
-Moc hodný? -Amdo. Kupte si ho.
Líbí se ti vojenské uniformy?
Mám německé vojenské boty. Dám ti je.
Německé vojenské boty. Počkej.
Dej mi je, pro stráže.
Podívejte!
Líbí se ti to?
Líbí? Stojíš v nich pevně?
Příteli, chceš ukázat, jak pochodují němečtí vojáci?
Musíš se tvářit takhle.
Ne, tak ne!
Ano, takhle. Dost!
Výborně. Ty musíš trénovat.
Ted´ vám ukážu, jak němečtí vojáci utíkají.
Postavíte se takhle.
Takhle.
Otočit...
Hádej, co vidím?
Nikde nikdo.
Víš kolik je hodin?
Myslíš, že jsem s tebou tak rád, že budu všechno platit?
A milostpán nemusí ničím přispět?
-Máš problém? -To mi připomíná,
co jsi říkal tam na bazaru.
"Mít takové hodinky, prodám je."
Nemáš jedny hodinky. Ty lháři! Máš troje!
-Šunt od italských zajatců. -Na to ti kašlu!
-Neslyšels nikdy o morálce? -O jaké morálce?
Chceš hodinky? Tak si je vem. A nech si tu svou morálku!
Celý ty! Provalí se, že jsi odporný sobec, a ty se směješ.
Chováš se jako stará bába. Co chceš?
Zkus se omluvit.
Zkus mít výčitky svědomí.
-A přestaň se škodolibě usmívat. -Vem si ty hodinky a mlč!
Nestojím o kázání zapšklého turistického průvodce.
Nedivím se, že jsi pořád sám.
Nikdo tu tvou mizernou povahu dlouho nesnese.
Prosím tě, vem si je.
Udělal jsem chybu, že jsem je zatajil.
-Ten si nech. -Ne.
Nezasloužil jsem si ho.
Vem si ho.
Ted´ mu budou tři a půl roku.
Brzy mu řeknou, že jsem zmizel v Himálaji.
To je dobře.
Proč?
Lepší mrtvý otec než mizerný otec.
Napiš mu.
Ať ví, že jsi naživu.
New York.
Benátky.
-Paříž. -Vaše Svatosti, kde jste?
Máte hodinu.
Vaše Svatosti, kde jste? Máte hodinu.
Milý Rolfe Harrere,
jsem pro tebe neznámý člověk, kterého jsi nikdy neviděl.
Přesto právě tobě patří mé myšlenky i mé srdce
v téhle vzdálené zemi, do které jsem odjel.
Umíš-li si představit místo ukryté před světem,
chráněné zdmi vysokých, sněhem pokrytých hor,
místo oplývající tou zvláštní krásou z tvých nočních snů,
pak víš, kde jsem.
V Tibetu lidé věří, že ujdou-li dlouhou cestu
do posvátných míst, očistí se od hříchů, které spáchali.
Věří, že čím obtížnější cesta, tím hlubší bude očista.
Já putuji z místa na místo už spoustu let,
stejně dlouho, jak dlouhý je tvůj život.
Viděl jsem tu střídání ročních období.
Viděl jsem divoké kjangy, jak v zimě táhnou na jih
a ženou se zpátky, když přijde jaro.
Zdá se, že v této zemi, kde se čas zastavil, je vše v pohybu,
včetně mě.
Nemohu říct, že vím, kam jdu a budu-li očištěn od hříchů.
Udělal jsem tolik věcí, kterých lituji.
Doufám ale že až má pouť skončí,
pochopíš, že vzdálenost mezi námi není tak velká.
S láskou tvůj otec, Heinrich Harrer.
Vstávej, Petere!
Bože!
Dám ti svoje.
Žlutá hlava!
-Žlutá hlava! -Nic nemáme!
-Peníze! -Nemáme! -Dej mi hodinky!
-Dej mi šaty! -Nic pro vás nemáme!
Počkejte! Stůjte!
Kam jdete?
Do Lhasy.
Mám povolení.
Do Lhasy cizinci nesmějí.
Máme zvláštní povolení!
Lhasa, povolení...
LÉKÁRNIČKA -INVENTÁŘ
Kundune, nehodí se, aby duchovní vůdce Tibetu špehoval lidi.
Před měsícem jsme o vlásek unikli banditům,
a dnes stojíme u bran Zakázaného města Lhasy.
Je stejně nedosažitelné jako Mekka
a stejně lákavé, protože je nepřístupné cizincům.
I v našem zbědovaném stavu propadáme kouzlu Svatého města,
sídla dalajlamy.
Jen několik cizinců smělo poznat jeho tajemství.
-DEN"D"PRO SPOJENCE -Bože!
-Je po válce? -Ještě ne.
Mazejte pryč, zloději!
-Zvu vás na oběd, pokud chcete. -S radostí.
Já jsem Ccharong. Vítejte v mém domě.
Já jsem Peter.
Ceremoniáři, žádám o audienci u regenta a ministrů.
Jde o dva cizince, kteří jsou ve Lhase.
Při vší úctě, rinpočhe,
chcete-li Číňanům zabránit v získávání spojenců,
není požadavek, aby přestali uplácet mnichy,
-tou nejúčinnější taktikou. -Tak dost!
Ptal jsem se na názor ministrů, ne pouhého sekretáře.
Ovšem.
-Odpusťte. -Můžete odejít.
-Dejte se do překládání dopisu. -Ano.
Uvědomujete si, kolik lidí by vydrželo takové útrapy?
Měli bychom si jich vážit. V Indii by je jistě zavřeli.
Ale nemají důvod tu být. Nemají střechu nad hlavou.
Pozval jsem je k sobě. Pokud jim udělíte povolení k pobytu.
Pozval jste je, aby bydleli u vás?
-Proč? -Nemohu pomáhat bez důvodu?
Ty bestie!
Myslím, že říkala: "Ty smrdíš."
Pane Harrere, Petere.
Nemusíte se představovat. Vím, kdo jste.
Já jsem Pama Lhakji.
Ngawang Džigme vám chce dát dar, prosím, odložte si.
Pospěšte si. Nemám na to celý den.
-To je Ngawang Džigme hodný. -Kdo je to, že je tak štědrý?
Sekretář ministrů. Chce vám darovat nové šaty.
Vyberte si podle svého vkusu.
-Jste švadlena? -Krejčová.
Byla jsem v Kalkatě a dovedu ušít ty vaše směšné obleky.
-Můžu si tedy vybrat? -Ano, který chcete.
-Umíte ušít všechny? -Ano.
-Výborně. -Tyhle šaty jste šila taky?
Ano.
-Krásné. -Děkuji.
-Líbí se vám tenhle? -Na mě se neohlížejte.
Já chci tohle tvídové sako a ty viněné sportovní kalhoty.
-Máte dobrý vkus. -Díky.
A vy, pane?
-Vyberte mi je sama. -Děkuji.
Svlékněte si, prosím, čhupy, musím vám vzít míry.
Stůjte klidně.
Takhle, prosím.
-Nehýbejte se. -Promiňte.
-Nehýbejte se. -Nezlobte se.
Takhle nemůžete spadnout.
-Po horách lezou jen blázni. -To bych neřekl.
Tady.
Podívejte se.
To je po výstupu na severní stěnu Eigeru.
Olympiáda. Zlatá medaile. To není důležité. A tohle...
V tom se naše kultury liší.
Vy obdivujete člověka, který míří k vrcholu za každou cenu.
My obdivujeme toho, kdo nehledí na své já.
Průměrný Tibeťan by se tak neprosazoval.
Pánové...
-Pane Aufschnaitere a Harrere. -My se známe?
Zatím ne. Já jsem Ngawang Džigme.
Ngawang Džigme.
-Ano, ovšem. -Promiňte.
-Děkujeme za váš dar. -Je to krása. Děkujeme.
Rádo se stalo. Na shledanou. Určitě se ještě uvidíme.
ČÍNSKÁ MISE
Vysvětlete nám,
proč ministři požadují, aby čínská vláda
"přestala finančně přispívat tibetským klášterům".
Vláda nevidí ráda naše dary?
Nemohu mluvit za regenta ani za ministry.
-Jsem pouhý sekretář. -Asi jím dlouho nezůstanete.
Posaďte se.
Posaďte se!
Tak schopného muže nedokáže uspokojit překládání dopisů.
Vaše diplomatické vlohy bychom po zásluze odměnili.
Sloužit věrně své zemi je pro mě dostatečnou odměnou.
Dovolte mi odejít.
-Dobrý den, Heinrichu. -Dobrý den.
Vypadá to, že dnes oba potřebujeme šikovnou krejčovou.
To ano...
Posaďte se, prosím.